Mathilde? Pierre-Marie täällä.
Minulla on huonoja uutisia.
Ei oikeastaan huonoja... Uutisia, jotka jo tiedät.
Mutta uutisia, joita et voi enää vältellä.
Olit oikeassa yhdessä asiassa.
Manech ja hänen neljä kaveriaan olivat sillä oudosti nimetyllä taisteluhaudalla.
Heidät haudattiin Herdelinin hautausmaalle, -
sen jälkeen, kun heidät oli ensin haudattu pommikuoppaan peitteen alle.
Se siitä, rakas Mathildeni.
Kesäkuussa 1909, Mathilde oli 9-vuotias.
Manech Langonnet oli 10.
Sattuuko, kun kävelet?
Oli perjantai tai lauantai.
Mathilde ei muista, kumpi.
Onko sinulla ystäviä?
Voin olla ystäväsi.
Haisenko kalalta?
Oletko koskaan käynyt majakantornissa.
Voin kantaa sinut portaat ylös.
Koska isäni on majakan hoitaja.
Ole sitten leuhka! Kirkonrotta! Maalaistollo!
Haluatko potkun persuksille?
Näkeekö ylhäältä kauas?
Syön korvasi!
Heitän sinut tyrmään.
Olen mustekalan palvelija!
Koiran pieru, sydämeni riemu.
Manech nai Mathilden!
Mathilde nai Manechin!
- En polta. - Tiedän, mutta ota se silti.
Se auttaa sinua saamaan uusia ystäviä.
Jos ehdin mutkaan ennen autoa, -
Manech palaa elävänä takaisin.
Jos ehdin mutkaan...
Jos ehdin mutkaan ennen autoa, -
Manech palaa elävänä takaisin.
Jos ehdin mutkaan...
Sinulla oli tapana kiusoitella sinua, että olet vuoden minua vanhempi.
Nyt olen vanhempi kuin sinä.
Mies, joka antoi sinulle hanskansa on nimeltään Poux.
Célestin Poux.
Hassua, eikö?
Mies, jonka palkkasin etsimään hänet on Pire.
Germain Pire.
Kummallinen nimi.
Joka tapauksessa hän ei ole löytänyt Célestineä vielä. Eikä korsikalaista huoraa.
Lanka on katkennut, Menech, -
mutta en anna periksi.
Uskon vielä, että Tina Lombardi on johtolanka.
Minun on oltava varma.
Ymmärräthän?
Siksi minun on löydettävä Célestin Poux.
Tiedätkö, että osaat olla todella ärsyttävä?
Meidän olisi niin paljon parempi olla Bretagnessa.
Mennään, Mathilde.
Vilustut.
Thouvenel!
Mitä haluat?
Kuka olet?
Sinäkö soitit?
Kuka olet?
Päivät kuluvat. Ei vieläkään tietoa Célestin Pouxista.
Mathilden suru on musertavaa.
Hänen on syötävä. Hän tulee sairaaksi.
Jätä ydinluu hänelle.
Hänen surunsa alkaa tarttua meihinkin.
Ja niin, -
keskellä yötä, 15. syyskuuta 1920, -
lanka on jälleen ehjä.
Voitto! Löysin vihdoin Pouxin. Luojan ja Davidson Motorsin lähettämänä.
Kaikkia kuluja vastaan tietenkin, Germain Pire.
Célestin Puox, asfaltin kauhu.
Eikö se ilmoitus ollut teidän?
Mathilde puristaa kätensä tiukasti yhteen, -
ettei tärisisi ja itkisi -
ja tekisi itsestään naurunalaista.
En nähnyt omin silmin sulhasesi saavan osumaa.
Menin hakemaan ruokaa ja törmäsin Lebéguehiin, kaveriin, jonka tapasin Vosgesissa.
Alun perin Meusesta. Tai pikemminkin alkuasukas Meusesta.
Joka tapauksessa, hänen vatsansa tunsi hyvän kahvin.
Tiedän sen. Yritin antaa hänelle kahvin ja hiilen sekoitusta -
vaihdossa hollantilaiseen tupakkaan.
Kun viimeksi näit Manechin, -
oliko hän elossa?
Häntä ei voinut olla huomaamatta.
Kaivertamassa M-kirjaimia palaneen puun kylkeen, -
keskellä ei kenenkään maata.
Hän kaiversi kolme M-kirjainta ennen, kuin albatrossi sai hänet.
Albatrossi!
"Albatrossin, -
meren suuren siivekkään, -
joka huolettoman matkatoverin lailla -
on liittynyt laivaan, -
meren vaaroissa etenevään."
Se on Baudelairen runo.
Se tarkoitti myös sakujen pommikonetta, jossa konekivääri oli takana.
Silloin ei voinut vielä ampua potkurin läpi.
Sinä annoit hänelle hanskan?
Paksua punaista villaa.
Morsiameni vietti aikaansa kutoen kaulaliinoja ja lapasia minulle.
Vaihdoin ne palelevien senegalilaisten kanssa -
saksalaisiin kultahampaisiin.
Sulatin ne aselevon jälkeen.
Maksoin niillä Harleyni.
Mutta, -
oletko varma Manechin kuolemasta?
Kaverini kertoi, että sellaisen haavan kanssa, -
Manechilla ei ollut toivoa selviytyä.
Näin omin silmin vain kolmen heistä kuolevan.
Antaudun!
Älkää ampuko!
Rukoilen teitä! Antaudun!
Päästäkää minut läpi.
Olen puolellanne.
En ole ranskalainen, olen korsikalainen.
Minulla ei ole mitään teitä vastaan!
Piruparka.
Eli hän ei ole ranskalainen.
Perutaan hänen syntymätodistuksensa.
Ranskalainen korpraali teki hänestä selvää.
Thouvenel, liipaisinherkkä sika.
Hänellä oli ehkä kylmä sydän, mutta silmä oli tarkka.
Piruparka.
Taisit pitää ruuasta.
Tappaisin vanhempani hyvän ruuan vuoksi.
Älä välitä, hän on orpo.
Sama koskee tryffeleitä.
Jos pidät tryffeleistä, niin minulla on yksi Périgodista...
Kenen kaikkien kuoleman näit?
Hänen, jolla oli kuolio.
- Six-Sousin. - Aivan, hitsaajan.
Toverit.
Ennen kuolemaa, -
minulla on viimeinen toive.
Haluan kusta seisaaltani.
Niin kuin mies!
Ja sitten voitte ampua sydämenne kyllyydestä.
Hyvästi elämä, hyvästi rakkaus.
Hyvästi kaikki naiset.
Kaikki on ohi -
lopullisesti.
Tämä häpeällinen sota -
Craonnessa. Tasangolle -
jätämme nahkamme.
Koska meidät kaikki on tuomittu.
Olemme ristiinnaulitut.
Ja Bastoche?
Hän oli niin hyvin piilossa, -
ettemme löytäneet häntä.
Edes aamulla, kun hän vastasi nimenhuutoon, -
kukaan ei tiennyt missä hän oli. Vatsastapuhuja!
- Ei, hän oli puuseppä. - Aivan sama.
Albatrossi ampui hänet, kuten sulhasesikin.
Albatrossi syttyi tuleen ja putosi vihollisen linjalle.
Palautettuna lähettäjälle.
Entä maanviljelijä Dordognesta?
Hän näytteli kuollutta alusta alkaen. Se ei pelastanut häntä.
Sakut eivät arvostaneet kranaattia.
Älä katso! Se vain pahentaa asiaa.
Kun palasin ruuan kanssa, luodit lensivät kaikkialla.
Raskas keskitys oli alkanut.
Pahus! Kukaan ei voi kuvitella millaista se on.
Et voi liikuttaa jalkojasi ja sydämesi hakkaa hullun lailla.
Sitten näin maanviljelijän Dordognesta räjähtävän palasiksi.
Hyökätään ennen kuin meidät teurastetaan.
Pistimet esiin!
Se ei ollut mitään verrattuna siihen, mitä oli tulossa.
Ranskan puolesta!
Hyökkäykseen!
Ohitimme viiden vangin ruumiit, -
kun sakujen konekiväärit alkoivat sylkeä luoteja.
Meidät murskattiin.
Lavrouen paskiainen! Hän piti paperin itsellään.
Paarienkantajat!
Mikä paperi?
Hän ei sanonut muuta.
Sinä iltana oli tarpeeksi ruokaa vaikka koko armeijan ruokkimiseen.
Favart ja Chardolot laskivat kaatuneita.
Miksi nuo viisi ovat meidän pataljoonamme listassa?
Me tottelimme vain käskyjä.
Täällä haisee jokin.
Jokin haisee? Lavrouye haisee.
Ruoka ei haise. Käykää kiinni ennen kuin se jäähtyy.
Se on jo kylmää.
Näit siis kolmen kuolevan.
Omin silmin.
Aiheeton toivo saa sinut vain kärsimään.
Ei se ole aiheetonta.
Maistatko kakkuani?
En tiedä pitäisikö minun.
Tuoreen kerman kanssa.
Jos kerran vaadit...
Pidän ihmisistä, jotka arvostavat ruokaani.
Laitan hänet sänkyyn.
Menkäämme kaikki nukkumaan.
Hiljennä!
Sinulta puuttuu kontrolli ja tyyli. Olet parempi haravoimaan, kuin ajamaan.
Hei, posteljooni! Vien sinut seuraavalle postilaatikolle.
Entä pyöräni? Jätä se homma minulle. Taistelin sodassa, en pääse toimistotöihin.
Ei se ole minun vikani. Olen astmaatikko!
Astmaatikko, joka ajaa pyörällä!
- Meren rannalla. - Aivan, meren rannalla.
Célestin, se ei ole sivuvaunu!
Miehet eivät koskaan kasva aikuisiksi.
Kunhan eivät leiki sotaa.
Kerro vanhalle Bernaylle, että maksan kaikki maaliskuuhun mennessä...
Hän ei kirjoittaisi moisista pikkuasioista. Oletko samaa mieltä?
Sen on oltava salakieltä.
Paitsi että rakastavaisten salakieltä ei voi ratkaista järjellä tai tuurilla.
Entä Bastoche?
Jos hänet oli nähty saksalaisine saappaineen, hänen on täytynyt selviytyä.
Ei pidä paikkaansa, neiti.
Gordes ei päästänyt häntä lähtemään niissä saappaissa.
Jos sakut näkisivät ne, -
he tietäväisivät, että ne on otettu kuolleelta toveriltaan.
Eli Tina Lombardi on väärillä jäljillä.
Se jolla oli saappaat, -
ei ollut Bastoche.
Se oli Gordes! Aivan niin, neiti.
Hän oli pojan kanssa, -
pojan, joka oli 1917-luokkaa... Desrochelles.
Tapasin paarinkantajia, jotka olivat tavanneet heidät.
- Oletko Bingosta? - Saatan ollakin.
Kerro heille, että Gordes on haavoittunut.
- Hän on huonokuntoisen pojan kanssa. - Desrochelles-nimisen.
- He menivät ensiapuun. - Saksalaisine saappaineen.
Kauan eläköön anarkia!
Anarkia.
Mitä on tapahtunut, Matti?
Mitä minä sanoin?
Aukaise.
Ole järkevä.
- Mitä teit? - En mitään.
Olet tiennyt hänen olevan kuollut jo kolme vuotta.
Se on jo itsepäisyyttä.
Ei, minä kutsun sitä toivoksi. Poux hautasi sen juuri.
Jos voin tehdä jotain...
Voit.
Vie minut Bingo Crépusculeen.
Intialainen prinsessa elefantissaan.
Metsästäjineen, surun jäljillä.
Se oli tuolla.
Juuri tuolla.
Sadan metrin päässä Bingosta oli Erlangen, sakujen taisteluhauta.
Missä palaneen puun runko on?
Kaikki kannot ja rakennusjätteet -
käytettiin taisteluhautojen täyttöön.
Löysimme ne viisi tuolta peitteen alta, -
mullan peittäminä.
- Ei mikään kaunis näky. - Ei varmasti.
Nuorin oli vasta poikanen.
Oliko hänellä hanska?
Punainen villahanska?
Heillä kaikilla oli toinen käsi siteessä, mutta -
toisessa kädessä ei ollut mitään. En muista nähneeni hanskaa.
Athos!
En pidä siitä, että hän kaivelee täällä.
Täällä ei koskaan tiedä, mitä rojua löytyy.
Vaikka jotain, joka räjäyttää raajan irti.
Se on krypta.
Noiden kahden taisteluhaudan välissä oli kappeli.
Se oli raunioina.
Uskomatonta, en tunnista mitään.
Olisiko Manech voinut kadottaa hanskan kaatuessaan?
Se oli hyvin istuva hanska.
Käytin toista keittiössä sodan loppuun asti.
Kenties hän otti sen pois kaivertaessaan?
En osaa sanoa, mutta en usko.
Millainen punainen se oli? Kirkkaanpunainen?
Räikeän punainen.
Siinä oli valkoisia täpliä. Kuin matoja omenassa.
Anteeksi, kun häiritsen tällä tavoin. Mieheni perhe kärsi paljon sodassa.
En halunnut tulla ranskalaisen sotilaan pöytään hänen nähtensä.
Mitä sinulla on kerrottavaa?
Ennen kuolemaansa veljeni Gunther -
näki sulhasesi kaivertamassa nuo kolme kirjainta puuhun.
Hänellä oli punainen, pilkullinen hanska.
Guntherin ystävä kertoi minulle siitä.
Kun koneemme ampui sulhastasi, -
he olivat vatsavaivaisia.
Sen jälkeen kaikki oli kuin painajaista.
Jumala pelasti sen ranskalaissotilaan kahdesti.
Sitten teidän puolenne hyökkäsi.
He tappoivat veljeni.
Hän oli 23-vuotias.
Tulin katsomaan hänen ristiään hautausmaalle.
Olen pahoillani.
Aika parantaa haavat. Huomaat sen kyllä.
Palaan takaisin, hän huolestuu.
En siis olekaan haudannut sitä.
- Anteeksi? - Toivoa!
Mitä nyt?
Tina Lombardi. Hän joutuu giljotiiniin.
Häntä kutsutaan upseerintappajaksi.
Hän tappoi Lavrouyen ja Thouvenelin.
Ja aikoi tappaa Meréchal Pétainin.
Luulen, että istut pyörätuolissa vain pehmittääksesi minut.
Puhun sinulle vain, -
koska tiedän että olemme hyvin samanlaisia.
Jätetään heidät rauhaan.
- Olisit voinut tehdä saman, kuin minä. - Enpä usko.
Olisin liian peloissani.
Minä en pelkää.
Enkä kadu mitään.
Paitsi hiuksiani.
Hiukseni leikataan ennen teloitusta.
Näytän aivan Jeanne d'Arcilta, kun tapaan Angelini.
Miksi halusit tappaa Pétainin?
Tuomittujen sotilaiden heittäminen linjojen väliin oli hänen ideansa.
Miksei Poincaré?
Hän kieltäytyi armahtamasta heitä.
Etkö tiedä?
Hän armahti heidät. Kaikki viisi.
Se on vain lomalupa.
Lavroueye piti paperin itsellään.
Miksi Lavrouye teki niin?
Koska likaiset koirat pelaavat likaista peliä.
Luota minuun.
Tein hänestä selvää.
Me olemme tehneet samaa tutkimusta.
Omilla tavoillamme.
Etsiessäni Bingosta selviytyneitä, -
löysin mieshoitajan, joka hoiti Angelia ja muita.
Tämä kaveri, Phillipot, oli varma että oli nähnyt yhden heistä.
Iso mies, jolla oli haava päässä.
Iso mies, haava päässä, saksalaiset saappaat.
Hänellä oli saksalaiset saappaat ja kantoi laihaa sotilasta.
Luulen, että se oli niin. Olen jopa varma siitä.
Iso mies, haava päässä.
Hänen esimiehensä käski häntä pitämään suunsa kiinni.
Voit kuvitella, kuinka toiveikas olin.
Sitten tapasin miehen, joka rikkoi unelmani.
Sotilasmestari Favartin.
Hän kertoi, kuinka se sika, Thounevel, ampui Angelini tuosta vain.
Kuin vessassa olisi käynyt.
Tein hänestäkin selvää.
Se oli pakkomielle.
Tappaa kaikki, jotka vahingoittivat miestäni.
Angel jätti sinulle tämän.
Kostaminen on turhaa. Yritä olla iloinen, äläkä pilaa elämääsi vuokseni.
Helvetin enkelisi.
Juna Pariisiin lähtee laiturilta kaksi.
Gordes, joka vaihtoi saappaita Bastochen kanssa, -
oliko hän iso mies?
Biscuit? Ei hän ollut iso. Aivan normaalin pituinen.
Sinulla ei ole uutisia Desrochellesistä?
Hän ei ystävystynyt helposti. Hän asui äitinsä kanssa.
Minun on mentävä. Lähden tunnin kuluttua Venezuelaan.
Onnea matkaan, Célestin!
Samoin!
Luulen, että piilottelit Poincaren armahdusta.
En halunnut heittää suolaa haavoihin.
Haluaisin pyytää viimeisen palveluksen.
Se kai koskee Bingoa?
Paul Desrochelles, kirjamyyjän poika, syntynyt Sarregueminesissä, -
kuollut helmikuussa 1897.
Hän se on, Jean Desrochelles!
Mitä?
Saintesissa.
Charentesissa. Kyllä. Kiitos.
Kertokaa, herra Pire, Tina Lombardista. Teillä oli aavistus hänen aikomuksistaan.
Onneksi polkunne eivät kohdanneet.
Nuuskija pakenee vaaran uhatessa.
Nuuskija nuuskii vain kauempaa.
Minulla on sinulle uusi johtolanka.
Jean Desrochelles. Evakuoitu etulinjasta 7. tammikuuta 1917.
Hänen ainoa sukulaisensa oli äitinsä, Desrochellesin leski.
Hän asuu osoitteessa rue de I'Abbaye 22. Saintesissa, Charentesissa.
Olet jo näköjään tehnyt kaiken työn.
Oletko yrittänyt tavoittaa minua?
Se veljeni kaveri, josta kerroin.
Hän muisti jotain, mikä saattaa kiinnostaa sinua.
Kaksi sotilasta, jotka saattoivat häntä sinä aamuna, -
halusivat palata ei kenenkään maalle.
He näkivät vankien ruumiit.
Yksi oli pienessä kellarissa.
Ranskalaiset sotilaat näyttivät yllättyneiltä.
En tiedä, auttaako tämä.
Kiitos.
Kerro vanhalle Bernaylle, että maksan kaikki maaliskuuhun mennessä.
Hän myy liian kallista lantaa, varo kaikkia hänen asioitaan.
Hän myy liian kallista lantaa...
Sen on oltava salakieltä.
Herra Nuuskija soitti.
Hän veti vesiperän Saintesissa.
Tiedän!
Haloo! Kerro.
Niin, neiti. Muistan teidät.
Vanha Bernay? Ei, en ole kuullut hänestä.
Benoît Notre Dame käytti omien eläintensä tuottamaa lantaa.
Hän ei koskaan ostanut sitä.
Kiitos, isä.
Minun pitää purkaa tämä kirje.
Luulen, että alkaa jo polttaa.
Tulen - Bernay - Maaliskuu.
Myy - Kaikki. Sano - Ei mitään.
Älä - kuuntele - Ketään.
Benoît.
Anteeksi, missä on Maailman Reunan maatila?
Viimeinen talo tien päässä.
- Entä jos hän ei tulekaan? - Hän tulee, älä huolehdi.
Palaan kahden tunnin kuluttua.
Hei, Mathilde. On vaarallista toivoa kuolleiden palaamista.
Kun näin ilmoituksesi lehdessä -
tiesin, että sotapoliisit tulisivat ajan myötä.
Älä huolehdi.
Minulla oli mahdollisuus hiljentää sinut.
En käyttänyt sitä.
Tiesimme, että olet varas, mutta että pyromaani?
En pystyisi tappamaan sinua.
Nykyisin vaimoni täytyy tappaa jopa jänikset ja kanat.
Sota teki sen minulle.
Tiedät, mitä haluan kuulla.
Onko hän elossa?
Viimeksi kun näin hänet, hän ei ollut hyvässä kunnossa.
Mutta hän on voimakkaampi, kuin miltä näyttää.
Meidän täytyy hajaantua.
Kun tilanne rauhoittui, yritin nukkua.
- Gaignard! - Luuletko, että olemme ilotalossa?
- Bouquet! - Mitä nyt?
Notre Dame?
Sitten parittaja yritti antautua.
Ja hitsaaja Pariisista kuoli.
Sulhasesi alkoi kaivertaa puuta.
Sitten sakujen Albatrossi tuli.
Tulin tajuihini, kun maa alkoi vapista.
En tiedä, mitä tapahtui. Näin vain luukun, jonka räjähdys oli osin avannut.
Ranskan puolesta! Hyökkäykseen!
Se saapuivat ei kenenkään maalle. Saksalaisten toisella linjalla -
konekivääri tappoi heidät. Muutama tunti myöhemmin, -
heräsin ääneen.
Voi Luoja! Bastoche on kuollut. Emme voi jättää häntä tänne.
Tulemme takaisin, ei hän karkaa mihinkään.
Bastoche on kuollut.
Katso, tuo liikkuu vielä.
Se on ruiskukka. Hän on mennyttä myös.
Ammus oli repinyt oven paikoiltaan.
Yksi kavereista palasi huonossa kunnossa.
Bastoche on kuollut.
Kuolemme kaikki.
Tunnistin Bastochen ystävän. Sen, joka oli ottanut hänen saksalaiset saappaansa.
Syönnin jälkeen, poltin hänen tupakkansa.
Sitten kuuliin lisää ääniä.
Katsotaan tuolta.
Katso tänne!
Pahus!
Ei hän ole se ruiskukka.
Mitä hän täällä tekee?
Missä Dordognen maanviljelijä on?
Mitä tuo täällä tekee?
Olisi vaarallista jäädä tänne.
- Minulla on kylmä. - Älä huolehdi.
Hän oli todella pahassa kunnossa, -
mutta sulhasesi halusi elää. Näin sen hänen silmistään.
Nostin hänet olalleni ja lähdimme pois taisteluhautojen läpi.
Hänellä oli kova kuume.
Tunsin lämmön selässäni.
Ja hän houraili.
Puhui sydämen lyönneistä kädessään.
Hei, korpraali.
Vain puoli kilometriä sairaalaan.
Haluatko, että laitamme ystäväsi paareille?
Ei kiitos.
Jos näette upseereja Bingosta, -
sanokaa heille, että korpraali Gordes on mennyt Desrochellesin kanssa sairaalalle.
Selvä.
Saavuimme paikalle juuri ennen räjähdystä.
Päämaja oli saanut loistavan ajatuksen sijoittaa sairaala ilmalaivan halliin.
Ruiskukka on siirretty muualle.
Selviääkö hän?
Hänen haavansa ei ole paha, mutta hänellä on vakava keuhkokuume.
Laattojenne mukaan teidät on molemmat rekisteröity.
En halua tietää muuta. Onnea siitä huolimatta.
Pysäyttäkää se.
Auttakaa.
Sen jälkeen kävelin Bernayhin.
En tiennyt, oliko vaimoni saanut kirjettäni, -
joten odotin häntä joka päivä bussipysäkillä.
Myynnistä saamillamme rahoilla ostimme täältä tilan.
Syrjäisimmän, jonka löysimme.
He kutsuivat sitä maailman reunaksi.
Se siitä.
Näkemiin.
Kuinka outoa.
Ammuit reiän elämänviivasi läpi.
Totta.
Kuolin Bingo Crépusculessa, kuten sulhasesikin.
Jos joskus löydät Jean Desrochellesin elävänä jostain, ilmoita minulle.
Tiedät mistä minut löytää.
- Ole kuin kotonasi. - Tule jouluna savupiipusta!
Neiti Mathildelle.
Annan sen myöhemmin hänelle.
Minä kyllä herättäisin hänet.
Mitä siinä on?
Hän elää.
Pysy siellä missä olet, Mathilde. Pysy vain siellä missä olet.
Olen tulossa. Germain Pire.
Voi minua!
Lyömätön nuuskija, nopeampana kuin vinttikoira.
Hän on todellakin elossa, mutta muistinsa menettäneenä.
Täydellinen muistinmenetys. Hänen piti jopa opetella uudelleen kirjoittamaan ja lukemaan.
Psykiatrit, jotka ovat hoitaneet häntä vuodesta 1917, eivät ole toiveikkaita.
Mutta kuka tietää?
Jokainen muistinmenetys on omanlaisensa.
- Missä hän on? - Milly-la-Forêtissa.
Orpona jo toista kertaa. Hän menetti juuri ottoäitinsä.
Pierre-Marie, tunnetko herra Piren?
Maineelta.
Tämä on kunnia.
Mathilde, uskon vasta, kun näen sen.
Omin silmin!
Kun Jean Desrochelles syntyi, -
hänen äitinsä oli 40-vuotias ja lapseton.
Kun santarmit veivät hänet...
- Täydentämään joukkoja Ardennesiin. - Niin juuri.
Hän masentui.
Eräänä päivänä hänen poikansa ystävä vieraili hänen luonaan.
Chardolot!
Valitettavasti se oli Jean.
Ammus tappoi hänet. Hän oli ollut kuolleena jo muutaman tunnin.
Minun on kerrottava teille myös, -
että nuorin vanki otti ehkä Jeanin henkilöllisyyden -
vaihtamalla tuntolevyjä.
Eräänä päivänä hän putosi tuoliltaan, kun sairaalasta soitettiin -
häntä tulemaan poikansa sängyn viereen.
Hän nukkuu. Jätän teidät kahden.
Päivää. Kuka sinä olet?
Olen äitisi, rakas.
Olen äitisi.
Tein pienen tutkimuksen.
Rouva Desrochelles kuoli kaksi kuukautta sitten.
Jäi auton alle riideltyään kauppiaan kanssa.
Eikä tämä ole arvailua.
- Se kerrotaan raportissa. - Tiesimme sen jo.
Älä järkyty.
Rouva Desrochelles ei kärsinyt, hän kuoli äkkiä.
Ei se sitä ole.
Tunnen syyllisyyttä.
En uskonut sinua, rakas Mathildeni.
Minun olisi pitänyt tietää.
Olen niin pahoillani.
Se mitä hän pitää retkenään Milly-la-Forêtiin, -
aurinko, taivas ja luonto ovat nyt hänen kanssaan.
Kuin oikeat leidit, hän teki kaikkensa näyttääkseen kauniilta.
Hän pukeutui piristävään valkoiseen, -
laittoi huulipunaa ja ehosti kulmakarvansa.
Mutta ripsiväriä hän ei käyttänyt.
Hän tiesi, että kyyneleet sotkisivat sen kuitenkin.
Hän tietää tulostasi.
Sanoimme, että nuori nainen, jota hän rakasti, on tulossa käymään.
Hän kysyi nimeäsi ja hänen mielestään se oli hyvin kaunis.
Hän on puutarhassa odottamassa sinua.
Sattuuko, kun kävelet?
Haluatko nähdä, mitä teen?
Näytän sen sitten, kun se on valmis.
Miksi itket?
Mathilde nojaa tuoliinsa, -
laittaa kädet syliinsä ja katsoo häntä.
Kauniissa ilmassa, puutarhan valossa, -
Mathilde katsoo häntä.
Katsoo häntä.
Arvostele tekstitys osoitteessa: WWW.DIVXFINLAND.ORG